Câteva evenimente din film sunt ficțiune. Nu e posibil să arătăm în întregime
complexitatea vieții unui bărbat, pe care fiecare o percepe diferit.
Mesrine: Part 1 - Instinct Fatal
Am fost născut la un km de aici.
Bagă-te.
- L-ai lăsat să treacă? - Da.
Traducerea și adaptarea : BRiLi @ www.titrări.ro
Algeria, 1959.
- Nu pot... - Totul o să fie bine.
Uită-te la mine, totul o să fie bine. Gândește-te la familia ta.
Uită-te la mine. Unde e bomba?
Dumnezeu nu o să te ajute.
- Oprește-te! Lasă-l în pace! - Vezi-ți de treaba ta!
- Mesrine! - O să-i dau un impuls.
Vorbește...
Uită-te la fratele tău.
Vrei o țigară?
Nu le spune nimic, oricum o să te omoare.
Îmi place de tine. Spune-mi unde-i bomba.
Nu trebuie să sufere nimeni.
Îți spun tot.
Nu le spune nimic!
Jasmin!
- Unde e bomba? - Nu spune nimic!
- Nu le spune! - Fă-o să tacă!
Las-o în pace! E sora mea!
Oprește-te! Las-o în pace!
O să mă joc puțin cu ea.
Oprește-te! Te omor!
Omoară-i!
Trage!
E datoria ta!
Nu!
Unde ați ascuns bomba, nemernicilor?
Tatăl tău ți-a găsit o slujbă.
- Serios? - Da.
- La fabrică. - La topitorie?
Da, la topitorie.
E o fabrică bună. Dacă îți place acolo, o să ai viitorul asigurat.
Mulțumesc.
Unde ești?
- Coboară. - Un minut.
Mă întorc mai târziu.
- Nu ai mâncat nimic. Ai bani la tine? - Da, am.
- Cum a fost în forțele de gherilă? - Floare la ureche.
- Cum e în Algeria? - Bine. Nu prea vreau să vorbesc despre asta.
- Ai o mașină frumoasă. Văd că te descurci. - Nu mă pot plânge.
Mă ocup cu niște treburi. Ies bani buni.
- Spune-mi mai multe. - O să-ți spun totul.
- Unde mergem? - Vrei să știi unde mergem?
- Întotdeauna e așa multă lume? - Mereu e plin.
Vino.
Domnișoarelor, ce mai faceți?
Am venit cu prietenul meu. Aveți grijă de el.
Mai vedem.
Jacques, vino încoace.
- E chipeș. - Eu o să mă distrez cu Suzan.
- Eu sunt Sarah. - Sarah...
Nu ne-am mai cunoscut?
- Faci asta pentru bani? - Da, doar dacă sunt plătită.
Tu o să mă plătești pe mine.
Foarte drăguț, dar nu te las să pleci dacă nu mă plătești.
Mai vedem.
Băieți.
- Pe unde ai fost? - Unii trebuie să mai și muncească.
- El e Major. - Ăsta e creditul meu. Cine face cărțile?
- Te duc eu? - Nu, mă duc singur.
Sunt complet falit. Îmi împrumuți bani de taxi?
- Sunt prea mulți. Mulțumesc. - Ești sigur?
Auzi, treburile tale murdare, poți să mă implici și pe mine?
Da, se rezolvă.
- Relaxează-te, împinge mai tare. - Bine.
Seiful e în spatele raftului.
Raftul ăsta?
Uite ce am găsit.
- Uite câți bani sunt aici. - Se pare că e o pradă bună.
Hoților! Ce căutați aici?
- Bună ziua, sunteți proprietarii? - Da.
Inspectorul Bernar... Romain Japlé. De la poliție.
Din păcate trebuie să vă informez că ați fost jefuiți.
Și asta nu e tot. V-au întors dormitorul cu susul în jos.
Dumnezeule!
- Calmează-te, dragă. - Calmați-vă, doamnă. Îmi pare rău.
- Arma aceasta am găsit-o aici. - Da, e pușca mea.
Sper că aveți un permis pentru ea. Să o aduceți cât mai repede la comisariat.
- Sincer să fiu, nici nu știu unde e... - Daniel, ai luat amprentele?
Da.
Foarte bine. Pregătește-te să mergem la laborator.
- Eduard, vino să vezi. - Duceți-vă, cred că doamna e șocată.
Mai încet Marie, liniștește-te.
- Vă așteptăm la comisariat mâine la 9. - Da, o să venim.
Vă mulțumim.
- Spune-mi, mai ai treburi din astea? - Da, o grămadă.
- Vrei să te introduc șefului? - Cine e?
Guido.
Guido, el e prietenul meu Jacques Mesrine, cel despre care ți-am vorbit.
Jacques Mesrine?
- Paul mi-a spus multe despre tine. Ia loc. - Mulțumesc.
Când n-o să-mi mai aduci pe cap toți câinii vagabonzi de pe stradă?
- De mine vorbești? - Nu vorbește de tine.
- Te-am întrebat ceva, Paul. - Și eu te-am întrebat ceva, tataie!
- Da, ce? - Câini vagabonzi? Te referi la mine?
De ce te enervezi așa?
- Sper că ai o armată în spate. - Toată lumea știe asta.
Toată lumea o cunoaște, iar ea atacă când vrea.
Doar te lauzi, palavragiule.
Dacă nu știi să respecți persoanele în vârstă, trebuie să te învăț eu bunele maniere.
Altceva ce mai vrei?
Pe ăsta îl cauți?
Asta se întâmplă când îmbrățișezi persoane în vârstă.
- Unde ți-e respectul? - Gata, liniștește-te.
Nu te teme, nu sunt un psihopat.
- Da. - Văd că nu ești prost.
O să-ți dau un sfat,
genul de sfat pe care-l primești numai de la un prieten.
În meseria noastră nu ai cum să câștigi. La sfârșitul carierei, dacă ești norocos,
o să te alegi cu asta.
Dacă ieși din apă pe uscat... Înțelegi ce-ți spun?
Mulțumesc.
O să pun sfatul la inimă.
Dacă chiar mă consideri prieten,
spune-mi Jacques.
Bineînțeles, Jacques.
Scumpul meu Jacques. Mai vreau.
Încă o dată?
Am un prieten, dar dacă mă plătești, o să lucrez pentru tine.
Ți-ai pierdut mințile? Ce tot spui?
Cine crezi că sunt? Un fraier de pe stradă?
N-am nevoie de serviciile tale. Mă descurc și fără tine.
Nu fi supărat.
- Te plac, Sarah. - Și eu te plac.
Trebuie să ai grijă cum vorbești cu mine.
Salutare.
- A sunat șeful tău. - Ce vrea?
Spune că de o săptămână nu te-ai mai dus la lucru.
- Și ce? - Ce?
Tatăl tău ți-a găsit o slujbă bună și tu așa îl răsplătești?
Și care e problema ta?
Lasă-mă în pace!
Un om bun își câștigă traiul cinstit!
Își ține familia unită și o respectă.
Vorbește cu fiul tău!
Eu și mama ta nu vrem să pleci.
E casa ta.
Mama ta, mama ta...
Vorbește și pentru tine o dată în viață.
Ce se întâmplă cu tine, Jacqui?
Jacques s-a săturat să-și vadă tatăl ținut sub papuc.
Și mi-e rușine că colaborezi cu nemții.
Spune-mi un motiv pentru care aș fi mândru de tatăl meu.
Nu am lucrat de bunăvoie pentru nemți.
- Am fost obligat. - Nu te-a obligat nimeni, tată!
Așa cum nimeni nu m-a obligat nici pe mine să plec în Algeria!
Doamne, spune-mi ce se întâmplă cu familia asta.
Nu aveți deloc mândrie?
Spania, 1960.
- E frumos aici. - Știi că nu te-aș minți.
Cele două vin să ne întâmpine.
Scuză-mă. Ce faceți?
- Bine? - Noi suntem francezi.
- Blonda e a mea. - Bine, eu iau bruneta.
Înțelegi?
Da...
- Paris, Paris... Franța. - Turnul Eiffel.
Știi... Stai așa.
Paul, cum spui sărut în spaniolă?
- Beso. - Sărut!
Un mic sărut...
- Vreau să te sărut. - Nu, te rog.
- Trebuie să plec. - Nu...
Bună.
Vrei să dansăm?
- În spaniolă se spune "bailar". - Bailar? Grozav. Atunci, vrei să dansăm?
Nu.
Sofia, spune da.
- Tu vrei? - Da.
- Vreau să dansăm. - Francezii nu dansează.
Vino în camera mea, numărul 10.
- Nu. - De ce?
- De ce nu? - Nu.
Nu am mai fost niciodată cu cineva.
E prima dată.
- Prima dată? - Da.
Sofia...
Jacques!
E timpul să plecăm!
Trebuie să plecăm. Hai mai repede.
Urcă.
Plecăm.
La revedere!
Ce să faci pe o vreme ca asta?
Vremea nu mă deranjează, lucrez oricând.
- Pentru ce-ți trebuie arma? - Tu nu ești înarmat?
- Nu sunt. Se poate întâmpla orice. - Aici e?
Da.
- Bună seara! - Salut!
- Vrei ceva de băut? - Un whiskey.
- Sarah e aici? - Nu, dar o să vină curând.
Sarah e luată, dar Mado e liberă.
Du-te!
Eu nu aș lua-o pe asta.
- Domnilor, îmi cumpărați ceva de băut? - Dispari!
- Ce-ar fi să-i arăți domnișoarei puțin respect? - Pleacă de aici!
Ce-i cu asta? Serviți aici și homosexuali?
Ți-am spus să pleci!
Prietene!
Ce comportament e ăsta?
Ce e? Vreți și voi?
Jacques, ce faci aici?
Lasă-l în pace!
- Sărăcuțul meu. Ce ai făcut? - Ți-ai pierdut mințile?
- Te vinzi pentru el? - Da. Ce treabă ai tu? E prietenul meu.
Pleacă de aici! Eu nu ți-am cerut nimic!
- Scumpul meu. - Nasul...
- Îmi pare rău. - Drăguț cuplu.
Pleacă de aici!
Dispari!
Îmi pare rău, Sarah.
Doamne!
Treci în spate.
Ți s-a mărit nasul.
Nu-i nimic. Ia spune-mi, Sarah e bine?
Jacques, am făcut o înțelegere cu Guido. Poți s-o păstrezi tu.
I-am aranjat puțin zâmbetul.
Ahmed, ce costum frumos ai.
- E clasic. Nu-i așa, Guido? - Un costum clasic.
- Arată excelent. - Arăt foarte francez în el.
Francez?
Știi ce se spune unui arab într-un costum ca ăsta?
- Tu știi, Guido? - Nu știu.
Se spune, "Inculpatule, ridică-te!"
Bună poantă.
Jacques, știi ce se spune când vezi un arab într-un tomberon?
Nu.
Ce risipă. Puteau să încapă trei.
Asta a fost bună.
- Glumim și noi. - Nu te teme.
- Noi nu suntem așa. - Nu, nu suntem.
Ce nenorocit. Îmi vine să-l scuip!
Guido, ți-am dat cuvântul meu. Ți-am promis!
- Cuvântul unui arab nu face nici 2 bani! - Taci!
Taci!
- Dă-te să te văd mai bine. - Se smiorcăie ca o fetiță.
De obicei împușc oamenii, dar pe un animal ca tine o să-l termin cu cuțitul!
Voiai s-o vinzi pe Sarah! Cu cât?
Mori, nemernicule!
Ce ai?
- Ce-i aia? - Nu contează.
- Jacques, te-ai căsătorit? - Da.
- Te-ai căsătorit? - Da.
Ai auzit, Guido? S-a căsătorit.
- E însărcinată. - S-a căsătorit pentru că e însărcinată. Bravo.
Ajunge.
Ai de gând să mă servești azi? Grăbește-te! Târfă!
Mișcă-te. Ce faci? Toarnă în pahare!
Băieți, care e problema?
Tu cine ești? Fiul târfei?
Te rog, servește-i.
Mișcă-te!
Așa, vezi?
Nu s-a întâmplat nimic. Jucați în continuare. Totul e în regulă.
Asta e pentru consumație și pentru lipsa de respect.
- Întotdeauna durează atât? - Depinde.
- 8-10 ore, depinde. - Așa mult?
Se poate și mai mult.
- Când devii tată, poate te potolești. - Poate.
Multe lucruri se schimbă cu timpul, dar eu nu.
- Puțini oameni se schimbă. - Așa e.
Îți amintești de Skazatov? Cel pe care l-ai împușcat în genunchi.
Skazatov, îmi amintesc.
Ce-i cu el?
Acum două zile a venit cu niște prieteni și a întrebat de tine.
Erau mari?
Da, mari.
Dar fără aprobarea mea, nu s-ar atinge de tine.
Serios? Atunci e bine.
Ce tot fac acolo?
Un copil.
- Domnul Mesrine? - Eu sunt. Guido, în sfârșit.
Aveți o fiică minunată.
Felicitări.
- Ce mică e. - E frumoasă.
Bună.
Ce s-a întâmplat?
- Ai fost cu prietenii și curvele tale? - Da, ai dreptate.
Stai.
Lasă-mă să termin. Da, am fost cu prietenii.
- Și curvele? - Curvele?
Curvele.
De ce mi-ar trebui curve când am o femeie ca tine?
E o bancă mică. Sunt doar doi casieri, iar cel mai important, nu au seif.
Tâmpiții ăștia țin banii după un lacăt obișnuit.
Jacques, e floare la ureche.
- Și tu nu vrei s-o faci? - Nu.
- De ce? - Pentru că plec cu Guido.
- Nu am de ales, știi asta. - Banca poate fi jefuită cu ușurință.
Intri și ieși, exact cum fac și iepurii.
- Atâta timp cât iepurilor nu le-o trage altcineva. - Da.
Pentru iepuri! O fac!
Închisoarea d'Evreux, 1962.
- Ce faci? - Tata.
A spus cumva "tata"?
Da, fetița mea. Tata.
Ai spus tată.
Tatăl tău.
A spus-o pentru prima oară.
Jacques...
Nu știu ce să fac.
- Ce vrei să spui? - Am vorbit cu părinții mei și mi-au spus...
că ar trebui să mă întorc în Spania.
Ce prostii îndrugi? De asta ai venit aici?
Să te uiți la mine când îmi spui că o să-mi iei fetița?
Sofia, uită-te la mine.
Asta vrei să-mi spui?
Te iubesc...
Ești soția mea.
Am nevoie de tine.
Sună-i pe părinții mei, o să te ajute ei. Sofia...
Pentru ei ești ca propria lor fiică.
- O să-i suni? - Da.
Ea e mama. Mama.
Mama ta e o frumusețe.
Tocmai am ieșit din pușcărie. Nu mi-e rușine să spun pentru ce am fost acolo.
Iar motivul pentru care nu am referințe, e acela că...
De când m-am întors din armată, viața mea a fost o catastrofă.
Iar aici aș vrea să încep de la zero.
Fac asta pentru părinții mei, pentru soția mea, și bineînțeles, pentru mine.
Dar în special pentru fetița mea...
Am o fetiță.
Trecutul tău nu te ajută deloc.
Dar în același timp, îți simt corectitudinea.
Începi lucrul de mâine.
- Serios? Mulțumesc. - Da.
- Să-ți arăt unde o să lucrezi. - Desigur.
Pe aici, te rog.
- Pe aici. - Mulțumesc.
Jacques, micuțul tău Bruno e un scumpete. Nu plânge noaptea?
Rar, dar e destul de normal.
- Plânge? - Nu.
Ce dulce ești.
- Așteaptă să-i crească dinții... - Vedem noi.
- Ador mâncarea asta. - Ar trebui să deschizi un restaurant.
- Ești un bucătar bun. - Are deja o slujbă cu un salariu bun.
- Suntem bine așa. - Nu te agita.
Sofia, vino încoace, scumpo.
- Noapte bună. - La revedere.
Am o treabă pentru tine. Vrei să faci bani?
Nu vreau.
- Nu? - Nu vreau.
Pentru Sabrine și Bruno. Duc o viață cinstită.
Bine, discutăm altă dată.
Să mă anunți.
- Jacques, ai un minut? - Da.
- Am niște probleme serioase. - Ce e?
Trebuie să concediez pe cineva.
- Dar mai presus de toate... - Am înțeles.
- Stai... - E în regulă.
- Cine vine ultimul, pleacă primul. - Nu m-am decis încă.
Nu te preocupa, ești un om bun. Nu te îngrijora pentru mine.
- Sunt gata. Să mergem. - Jacques?
- Jacques, unde pleci? - E în regulă. Ies în oraș cu prietenii.
Care prieteni? Ai spus că ai terminat cu asta.
- Ascultă-mă! - Ascultă-mă tu! N-am timp de asta.
- Ai promis că nu mai ieși cu ei. - Nu e momentul.
Du-te înapoi la ei și la curva aia!
- Ce te deranjează? - De ce nu poți sta acasă?
Asta e casa părinților mei! Mi-am pierdut slujba!
- Nu mă interesează a cui e casa! - Mai încet! O să-l trezești pe Bruno!
Dacă pleci, sun la poliție!
Ce-ai spus?
Mai spune o dată! Repetă!
Să nu mai spui asta niciodată, bine?
- Vino încoace! Deschide gura! - Omoară-mă!
Dacă ar fi să aleg între tine și prietenii mei, i-aș alege pe ei.
Înțelegi asta?
Mamă!
Ai grijă de fată.
Guido, crezi că nu-ți recunosc fața pe sub mască?
Ești ridicol.
- Cum spui tu. - Omul pentru care iei hârtiile
e deja mort.
- Taci din gură. - Idiotule!
Cine te-a trimis?
- Chevallier? - Taci!
S-a terminat.
Ai ajuns la final.
Le-am găsit.
- De ce ai făcut asta? - Vezi-ți de treaba ta. Mai ai întrebări?
- Ai omorât un om neînarmat! - Îți amintești cum i-ai pus pistolul în gură soției?
Asta e altceva.
Stau.
- Ridici miza sau stai mâna asta? - Ai răbdare...
N-ai nevoie de sfatul meu. O să-ți dai singur seama.
- Uite! - De ce îți arunci verigheta?
- Ne-a abandonat. Pe mine și pe copii. - Ce?
Da.
- Sigur? - Da.
Crezi că sunt mai mult de trei?
Nu contează. Sofia se poate duce dracului.
Cine e cel mai bun? Prietenul vostru Paul a câștigat tot.
- Scumpule, îmi cumperi ceva de băut? - Nu poate, e aici cu mine.
Bine atunci.
Mulțumesc.
- Cum te cheamă? - Jeanne.
Jeanne? Ce amuzant. Eu sunt Tarzan.
- Numele meu e Jacques. - Încântată, Jacques.
- Vrei să bei ceva? - Credeam că bărbații trebuie să întrebe asta.
Tradițiile se mai schimbă.
- Sunt deschis la orice. - Și eu.
Serios?
Da.
- Liniște! Să nu miște nimeni! - Toată lumea mâinile pe masă!
- Repede, mâinile pe masă! - Mâinile pe masă!
Liniștește-o!
Mișcă!
Tu ce vrei?
- Am spus să nu mișcați! - Liniște!
- Mai repede, mișcă! - Jacques...
- Acum furi de la mine? - Ai o problemă cu asta?
- Nu o să ajungi departe. - Nu te îngrijora pentru mine.
Am luat ce voiam.
Pentru tine.
- Tată, de ce nu merge? - Scumpo...
Pentru că mingea și paleta trebuie ținute așa.
- Ești bine? - Tată, te doare?
E în regulă, scumpo.
Te iubesc, tată.
De față cu fiica mea! Ce nenorociți!
Mai stați împreună? Vrei să fii cu el?
- Până la final. - Bineînțeles.
Dacă o iubești, fugiți împreună și întorceți-vă când se liniștește totul.
Vorbești serios?
Crezi că n-o să vină după noi dacă trecem granița?
Poliția încearcă să pună mâna pe tine. Eu nu am cum să te ajut.
Da, dar au tras în fiica mea! Trebuie să fie niște reguli.
Ce reguli? În meseria asta nu e decât o regulă, regula junglei.
Nu toată lumea are principii și legi morale.
Pregătește-te. O să doară.
Nu mai mișca, l-am prins.
Guido!
Să ții minte pe viitor, ăsta omoară oameni!
Bine.
Lasă-mă să te ajut.
La revedere, mamă.
- Vino încoace. - Pa, tata.
- Te iubesc. - Să te întorci curând.
Montreal, 1968.
Încă puțin!
E bine!
Te descurci bine pentru un francez.
Se pare că nu ești din zonă.
De cât timp ești aici?
De o lună sau două.
Îți place slujba asta?
Mă descurcam mai bine în Franța.
Ce lucrai?
Jefuiam bănci. Eu sunt Jacques Mesrine.
Pe tine cum te cheamă?
Jean-Paul Mercier.
Încerc să finanțez hoți.
Am o treabă în Quebec.
- Încântat de cunoștință. - Și eu.
Datorită trecutului infracțional, trebuie să vă refuzăm viza de ședere.
Aveți 10 zile să părăsiți teritoriul Canadian.
Iubitule.
Cum a fost la Biroul de Imigrări?
Bine, dar avem nevoie de mai mult timp.
Săptămâna viitoare nu trebuie să te mai duci la slujba ta din construcții.
- De ce? - Am răspuns la anunțul unui milionar.
Caută un șofer. O să mergem la interviu.
- Și tu o să lucrezi pentru el? - Da, vreau să fiu mereu lângă tine.
Domnule Davallier. Doamna Schneider și domnul Mesríne eu sosit.
Intrați.
- Bună ziua. - Deci voi sunteți Jacques și Jeanne.
Îngerii mei păzitori.
- Bănuiesc că suntem angajați. - V-am dat binecuvântarea, fiule.
În cazul ăsta, mulțumesc tată.
Unu, doi, trei.
Sunteți bine?
Încet.
Nu ne grăbim nicăieri.
Nu vă îngrijorați, vă țin eu.
Unde mergem, domnule?
- Pe strada Santlar. - Am înțeles.
Bună ziua.
- Ați plătit parcarea? - Aici locuiesc, uitați actele.
Uite.
- E de la Jacques. - Jacques?
Îți spun pentru ultima dată, nu te mai băga în treaba mea.
- Nu vreau să te mai văd aici! - Ce? Ai de gând să te plângi?
Lucrez aici de mai bine de 20 de ani!
Pleacă!
- N-o să scapi așa ușor, ai să vezi! - Hai, du-te!
E în regulă.
Grădinarul mi-a trimis o scrisoare.
Ai vorbit urât cu el. Întreaga altercație a fost provocată de tine.
- Omul ăla e un nimeni. - Poate.
Dar m-a slujit cu credință 20 de ani.
Pe voi nu vă cunosc decât de trei luni,
așa că mi-e mai ușor să mă despart de voi.
- Aveți două zile să părăsiți casa. - Da. Haide, plecăm.
Jacques, trebuie să vorbim!
Jacques!
- Jacques! - Fir-ar să fie!
Ce e?
- De ce îmi faci asta? - Pentru că nu m-ai respectat, Georges.
- Și nu mi-ai respectat nici soția. - Spune-mi...
Ce vreți să faceți cu mine?
- Jacques? - La început te porți frumos cu noi,
apoi din cauza unui grădinar, ne dai afară!
Suntem cumva gunoaie?
O să plătești pentru asta. O să te învăț ce e respectul!
- Fratele meu o să vă plătească. - Posibil.
Între timp, lasă-mă să mă uit la televizor!
Jacques!
Ajutor!
- Jacques, sunt Jean-Paul. Nu cred că vine. - Ce?
Mai vedem noi. La revedere!
Crede că poate să mă tragă în piept.
Ticălosul ăla bătrân nu a venit cu banii! O să plătească el. Ai să vezi, Jeanne.
El e.
Fir-ar!
- Ce o să facem, Jacques? - În față!
Trebuie să opresc.
Opresc.
Pregătiți-vă!
Ieșiți din mașină!
Mâinile la vedere!
Oprește motorul, nenorocitule.
Mâinile sus.
Nu. Sunt prea mulți.
Să văd mâinile.
La pământ!
În genunchi.
CAPĂT DE DRUM PENTRU BONNIE SCHNEIDER ȘI CLYDE MESRINE!
RĂPITORII LUI DESLAURIER AU APROBAT EXTRĂDAREA ÎN CANADA
- Ce spuneți la reîntoarcerea în Quebec? - Quebec? Te atașezi repede aici.
MILIONARUL DESLAURIER VA DEPUNE MĂRTURIE LA PROCES
Regretați ce ați făcut?
Nu regret nimic!
10 ANI PENTRU MESRINE ȘI 5 ANI PENTRU SCHNEIDER
Spune câteva cuvinte telespectatorilor.
Un cuvânt!
Orice.
Trăiască Quebec!
- Vrei să-mi faci o poză sau ce? - Nr. 5933, în prima lună nu ai voie să vorbești!
Puțin mă interesează ce pot sau nu să fac. Sunt Jacques Mesrine. Nu mă mai enerva!
- Nr. 5933, dă haina jos de pe față! - Nu pot să dorm cu lumina aprinsă!
- Dă haina jos de pe față, nr. 5933! - Lasă-mă în pace!
Opriți-o!
Nu!
Perioada ta în izolare s-a încheiat. Bine ai venit la închisoarea de maximă securitate.
Nu te gândi la asta, francezule.
Te-am văzut la televizor.
Trăiască Quebec, nu?
Crezi că poți trece de sârma ghimpată?
Prietenul tău Mercier e supus la aceeași tortură la care ai fost supus și tu de Gottier.
- Ce face? - Abia mai respiră.
Ne mai vedem, francezule.
Apropo, la televizor păreai mai fericit.
- Mă bucur să te văd. - Și eu pe tine.
Rezistă. Ne urmăresc.
- Poftim. - Mulțumesc.
Îi cunoști pe cei doi?
- Care? - Ăla gras și celălalt.
Cel gras e închis pentru crimă.
Celălalt la fel. E bănuit că ar fi omorât un gardian.
De ce? Îți fac probleme?
Momentan, nu știu.
Cred că știu cum o să scăpăm de aici.
O să trecem prin gard.
În timpul zilei?
Ai alte idei?
Bine, Jacques. Când?
Până la toamnă o să fii afară sau o să fii mort.
De acord. Moarte sau libertate.
Spune-mi sincer. Ce vrei de la mine, francezule?
- Am nevoie de câteva ustensile. - Mie ce-mi iasă?
N-am nimic să-ți pot oferi.
Decât șansa la libertate.
Dacă reușesc să fug de aici, te iau cu mine. Îți dau cuvântul meu.
Ești disperat, francezule. Îmi place asta.
- Să mergem. - Ne mai vedem.
A fost de acord?
- Ce zi e astăzi? - Știam că e luni.
Iisuse, francezule! Vrei să fii omorât?
Nu aici și nu într-o luni.
Tot timpul ne supraveghează, mai puțin luni după mahmureala din weekend.
Mercier, să mergem.
- Ești atent? - Da.
Grăbește-te!
Nu te îngrijora, totul merge bine.
Termină sau trag!
Hai să plecăm de aici!
Toată lumea la pământ! Fața în jos!
Câțiva prizonieri au evadat astăzi din închisoarea de maximă securitate.
Până astăzi, acest lucru era considerat imposibil.
- Jean-Paul! - Ce?
- Vorbesc de noi. - Lasă-ne în pace!
- Jean-Paul! - Lasă-mă două minute!
Suntem faimoși, Jean-Paul.
Să nu ieși cu mâinile sus decât dacă ne prind pe amândoi.
O să tragă în tot ce mișcă.
- Trebuie să fim rapizi. - Cât timp avem?
30 de secunde.
Nu ajunge?
- Avem altă variantă? - Nu.
Mâinile sus!
La podea!
Nu mișcați!
Liniște!
Am spus să nu mișcați!
Nu mișcați și nu o să pățiți nimic!
Nu mișcați!
Jacques!
Stați unde sunteți! 10, 9, 8, 7,
6, 5, 4, 3, 2, 1.
Doamnelor și domnilor, vă mulțumim. Mult noroc. Stați liniștiți la podea.
Nu încă. Și cea de peste stradă.
- Ce? - Haide!
Ești nebun!
Jacques!
E timpul.
Mă întorc curând!
Te iubesc.
- Ai grijă de tine. - Haide!
E francezul!
Acum?
Da.
- Unu... - Doi, trei!
Rahat!
Să mă duc?
Ai grijă.
Majos!
Jean-Paul! Hai să plecăm dracului de aici!
Trebuie să ne întoarcem!
Grenadă!
- Jean-Paul. - Sunt bine. Calc-o!
Ajută-l!
Repede!
Să mergem!
Inamicul public numărul unu.
Doar două minute.
- Mai mult nu se poate. - Bine.
Marta Baron la telefon.
Da Jeanne, e aici.
Bună, scumpo.
Da, dragostea mea.
Ce faci?
Totul e bine, mă descurc.
Nu, nu e bine deloc. De îndată ce mă fac mai bine,
o să vin la tine.
- Nu organiza nimic. - Ce e cu tine? Oprește-te.
Mercier e cu mine. Suntem înarmați până-n dinți.
O să vin după tine.
Nu, te rog nu face asta. O să-mi termin pedeapsa curând.
Ce tot spui acolo?
O să vin după tine, dragostea mea. O să plecăm împreună și o să lăsăm totul în urmă.
Nu face asta, Jacques. Nu vreau să vii.
- Îți cer asta, te rog să înțelegi. - O să vin după tine!
- O să vin! Termină! - Nu, ei știu că o să vii.
Te așteaptă! Te-ar putea omorî!
Nu o să mă omoare, crede-mă.
Pe curând, la revedere.
Jacques, nu trebuie să vii.
Am spus că vin și așa am să fac!
- M-ai auzit? O să vin. - Nu, Jacques...
Nu...
Liniștește-te și să fii pregătită, m-ai auzit?
Ne vedem curând.
S-a terminat.
Ce spui?
S-a terminat...
S-a terminat totul, Jacques.
Acum încearcă cu mâna stângă.
- La naiba! - E mai greu, nu-i așa?
Mâna e încă amorțită.
Ai grijă.
Rahat.
Bună ziua.
Salutări.
- Voi trăgeați? - E sezonul de vânătoare...
Sezonul s-a terminat.
Ți-am spus.
Exersam puțin la țintă.
Serios?
Da.
Te cunosc de undeva.
Prizonierii evadați!
Ajunge!
O să ne spânzure pentru asta.
Da, moarte sau libertate.
Moarte sau libertate.
Traducerea și adaptarea : BRiLi @ www.titrări.ro
Jean-Paul Mercier a fost ucis două zile mai târziu în timpul unui jaf la o bancă.
După atacul lui Jacques Mesrine și Jean-Paul Mercier la închisoare, s-a ordonat o anchetă disciplinară.
Rezultatele anchetei au dus la închiderea închisorii.
Jeanne Schneider și-a ispășit restul sentinței la Fleury-Mérogis și a murit în Franța. Liberă...
În ce-l privește pe Jacques Mesrine...
SFÂRȘITUL PRIMEI PĂRȚI.